КОМПЛЕКСНА СУДОВО-ПСИХОЛОГІЧНА ТА ЛІНГВІСТИЧНА ЕКСПЕРТИЗА У РОЗСЛІДУВАННІ ФАКТІВ ТИСКУ НА СВІДКІВ З БОКУ ОРГАНІЗОВАНИХ ГРУП
У статті досліджено теоретичні та прикладні аспекти використання комплексної судово психологічної та лінгвістичної експертизи у розслідуванні фактів тиску на свідків з боку організованих груп. Актуальність теми зумовлена поширенням у практиці організованої злочинності прихованих форм протидії правосуддю, які реалізуються через систематичний психологічний вплив, маніпулятивні комунікативні стратегії, непрямі погрози та інші форми завуальованого примусу, спрямовані на зміну поведінки свідка або відмову від співпраці зі слідством. Наголошується, що такі дії нерідко не мають прямого словесного вираження і проявляються у контекстуально зумовлених повідомленнях, натяках, демонстрації обізнаності про приватні обставини життя особи, створенні атмосфери небезпеки та психологічного тиску. За таких умов традиційні підходи до аналізу доказової інформації виявляються недостатніми, що зумовлює необхідність використання спеціальних знань для встановлення реального змісту комунікації та її психологічного ефекту. У роботі обґрунтовується доцільність застосування комплексної судово психологічної та лінгвістичної експертизи як міждисциплінарного інструменту дослідження комунікативних проявів незаконного впливу на учасників кримінального провадження. Розкрито зміст і значення психологічного та лінгвістичного компонентів експертного дослідження, визначено їх взаємозв’язок у процесі встановлення ознак тиску, залякування, маніпуляції або навіювання. Особлива увага приділяється аналізу мовних конструкцій, комунікативної спрямованості висловлювань, контекстуальних значень повідомлень, а також психологічним механізмам формування у свідка страху, тривоги або відчуття небезпеки. Підкреслюється, що ефективність такого експертного дослідження значною мірою залежить від урахування ситуаційного контексту комунікації, характеру взаємин між її учасниками, попередніх подій та індивідуально психологічних особливостей адресата повідомлення. У статті також розглянуто об’єкти комплексної судово психологічної та лінгвістичної експертизи, серед яких тексти електронних повідомлень, телефонні розмови, аудіо та відеозаписи комунікацій, листування у цифрових середовищах та інші інформаційні матеріали, що можуть містити ознаки комунікативного впливу. Проаналізовано значення експертного висновку для встановлення психологічного змісту комунікації та його використання у системі доказування під час розслідування діяльності організованих злочинних об’єднань. Звернуто увагу на проблемні аспекти призначення та проведення комплексної експертизи, зокрема труднощі інтерпретації завуальованих висловлювань, необхідність чіткого визначення меж компетенції експертів різного профілю, а також важливість міждисциплінарної взаємодії психологічного та лінгвістичного аналізу. Зроблено висновок, що комплексна судово психологічна та лінгвістична експертиза є ефективним інструментом криміналістичного забезпечення розслідування фактів тиску на свідків, оскільки дозволяє встановити приховані форми психологічного впливу, розкрити реальну комунікативну спрямованість повідомлень і надати об’єктивні наукові дані для оцінки відповідних обставин у кримінальному провадженні. Подальший розвиток методики проведення таких експертиз має важливе значення для підвищення ефективності протидії організованій злочинності та забезпечення належного захисту учасників кримінального процесу від незаконного впливу.
Авторське право (c) 2026 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ДОВІРА ТА ОБМАН У ЦИФРОВОМУ СЕРЕДОВИЩІ: РИЗИКИ ВІКТИМІЗАЦІЇ ТА ПРОФІЛАКТИЧНІ СТРАТЕГІЇ
У сучасному цифровому середовищі феномени довіри та обману набувають особливого значення, оскільки саме вони визначають рівень безпеки користувачів та їхню сприйнятливість до різноманітних форм маніпуляцій. Довіра виступає необхідною умовою функціонування соціальних мереж, електронної комерції, онлайн-освіти та державних електронних сервісів. Водночас вона стає вразливим місцем, яке активно використовують шахраї та маніпулятори для досягнення власних цілей. Обман у цифровому просторі проявляється у вигляді фішингу, соціальної інженерії, поширення дезінформації, маніпуляцій у соціальних мережах, а також у формі психологічного тиску, спрямованого на формування хибних переконань та прийняття невигідних рішень. У статті розглянуто психологічні механізми довіри, що пояснюють схильність користувачів вірити навіть незнайомим джерелам інформації. Використання віктимологічного підходу дозволило виявити групи ризику та визначити чинники, які сприяють віктимізації у цифровому середовищі. Особливу увагу приділено аналізу правових аспектів протидії обману, зокрема міжнародним стандартам та національному законодавству у сфері кібербезпеки. Запропоновано комплекс профілактичних стратегій, що включають правові інструменти, освітні програми з медіаграмотності, розвиток критичного мислення, а також технічні засоби захисту, такі як багатофакторна автентифікація та системи раннього виявлення шахрайських схем. Підкреслено необхідність міждисциплінарного підходу, який поєднує правові, психологічні та технологічні аспекти для ефективного захисту користувачів. У висновках наголошується, що довіра є одночасно ресурсом і ризиком у цифровому середовищі, а обман – інструментом, який може призвести до серйозних наслідків для особи та суспільства. Розробка профілактичних стратегій має стати пріоритетом як для державних інституцій, так і для освітніх закладів та окремих користувачів.
ТАКТИКА ВИКОРИСТАННЯ СПЕЦІАЛЬНИХ ЗНАНЬ ПІД ЧАС ПРОВЕДЕННЯ ОКРЕМИХ СЛІДЧИХ (РОЗШУКОВИХ) ДІЙ
У статті досліджено тактичні особливості використання спеціальних знань під час проведення окремих слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні. Наголошується, що ефективність досудового розслідування значною мірою залежить від повноти та якості збирання доказової інформації, що нерідко потребує залучення осіб, які володіють спеціальними знаннями у різних галузях науки, техніки, мистецтва та ремесла. Обґрунтовується, що застосування таких знань сприяє більш результативному пошуку, фіксації, вилученню та попередній оцінці слідів кримінального правопорушення, а також забезпечує використання сучасних технічних засобів і методів криміналістики. У роботі розглянуто значення спеціальних знань на різних етапах проведення слідчих (розшукових) дій. Визначено, що потреба у їх застосуванні може виникати як на етапі підготовки до проведення відповідної процесуальної дії, так і безпосередньо під час її здійснення. На підготовчому етапі тактичні особливості використання спеціальних знань пов’язані з оцінкою слідчої ситуації, визначенням доцільності їх застосування, вибором спеціаліста відповідного профілю, формулюванням завдань для нього, а також плануванням форм і способів його участі у слідчій дії. Окрему увагу приділено необхідності попередніх консультацій зі спеціалістами щодо особливостей виявлення, фіксації та вилучення окремих об’єктів, використання спеціальних технічних засобів та забезпечення належної підготовки до проведення процесуальної дії. Проаналізовано також особливості застосування спеціальних знань на робочому етапі проведення слідчих (розшукових) дій. Зазначено, що їх суб’єктами можуть виступати слідчий, прокурор, спеціалісти, а також інші учасники кримінального провадження, залучення яких передбачено кримінальним процесуальним законодавством. Підкреслюється роль спеціаліста у забезпеченні ефективного пошуку та фіксації слідів, використанні спеціальних технічних засобів, попередній оцінці об’єктів, а також наданні консультацій чи довідок у межах його компетенції. Зроблено висновок, що правильна організація взаємодії між слідчим, прокурором та спеціалістом, а також обґрунтоване застосування спеціальних знань на різних етапах проведення слідчих (розшукових) дій сприяє підвищенню ефективності досудового розслідування та більш повному встановленню обставин кримінального правопорушення.
СУБ’ЄКТИ МІЖНАРОДНОЇ ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ У КРИМІНАЛЬНОМУ ПРОВАДЖЕННІ
У статті здійснено комплексний науково-правовий аналіз суб’єктів міжнародної правової допомоги у кримінальному провадженні. Досліджено систему органів та посадових осіб, які беруть участь у реалізації механізму міжнародного співробітництва у сфері кримінального судочинства, а також визначено їхні повноваження та функції в межах виконання запитів про правову допомогу. Обґрунтовано, що ефективне функціонування інституту міжнародної правової допомоги значною мірою залежить від чіткого визначення компетентних суб’єктів, їхнього процесуального статусу та порядку взаємодії під час виконання процесуальних доручень іноземних держав. У статті розкрито особливості діяльності центральних органів України, уповноважених здійснювати міжнародне співробітництво у кримінальному провадженні, зокрема Генерального прокурора України та Міністерства юстиції України, які забезпечують прийняття, розгляд та виконання запитів про міжнародну правову допомогу. Проаналізовано також роль органів досудового розслідування, прокурорів, судів та інших учасників кримінального провадження у процесі реалізації міжнародних доручень. Наголошується, що міжнародна правова допомога у кримінальному провадженні є однією з основних форм міжнародного співробітництва держав у сфері боротьби зі злочинністю. Вона полягає у виконанні компетентними органами однієї держави процесуальних дій на прохання іншої держави з метою отримання доказів, встановлення обставин кримінального правопорушення або забезпечення виконання судових рішень. У статті зазначено, що поряд із державними інституціями значну роль у розвитку міжнародного співробітництва у кримінальному провадженні відіграють міжнародні та міжурядові організації, зокрема ООН, СНД та інші. Деякі з таких організацій створені спеціально для підвищення ефективності протидії злочинності міжнародного характеру, зокрема Інтерпол, Європол та OLAF. Зроблено висновок, що міжнародна правова допомога в кримінальному провадженні є важливим інструментом забезпечення ефективного розслідування кримінальних правопорушень, які мають міжнародний характер. Її реалізація ґрунтується на чітко визначеній системі суб’єктів та встановленому процесуальному порядку, що передбачає взаємодію компетентних органів різних держав.
Вячеслав Феодосійович Вячеслав Феодосійович
ПСИХОЛОГІЧНІ АСПЕКТИ РЕАЛІЗАЦІЇ ТАКТИЧНОЇ ОПЕРАЦІЇ «ВИКРИТТЯ ОРГАНІЗАТОРА» ПІД ЧАС РОЗСЛІДУВАННЯ ГРУПОВОГО НЕЗАКОННОГО ОБІГУ БОЄПРИПАСІВ
Стаття присвячена дослідженню психологічних аспектів реалізації тактичної операції «Викриття організатора» під час розслідування групового незаконного обігу боєприпасів. Актуальність дослідження зумовлена зростанням рівня суспільної небезпеки незаконного обігу боєприпасів, ускладненням структури організованих злочинних формувань та необхідністю підвищення ефективності криміналістичного забезпечення досудового розслідування у цій категорії кримінальних правопорушень. Особливої значущості зазначена проблема набуває в умовах воєнного стану, коли збільшується ризик незаконного потрапляння боєприпасів у цивільний обіг, що створює додаткові загрози громадській безпеці та сприяє поширенню інших форм злочинної діяльності. У роботі розглянуто сутність та криміналістичне значення тактичної операції «Викриття організатора» як комплексу узгоджених слідчих, оперативно розшукових та організаційних заходів, спрямованих на встановлення особи, яка здійснює координацію злочинної діяльності, визначає стратегію функціонування групи та забезпечує її конспірацію. Обґрунтовано, що ефективність такої тактичної операції значною мірою залежить від урахування психологічних закономірностей функціонування злочинної групи, зокрема особливостей формування внутрішньогрупової ієрархії, механізмів лідерства і підпорядкування, мотиваційної структури учасників, а також характеру комунікаційних зв’язків між ними. У статті проаналізовано психологічні характеристики організатора злочинної діяльності, які проявляються у здатності до стратегічного планування, маніпулятивного впливу на співучасників, підтримання внутрішньогрупової дисципліни та формування системи обмеженої поінформованості учасників щодо реального масштабу злочинної діяльності. Окрему увагу приділено дослідженню психологічних механізмів забезпечення стійкості злочинної групи, зокрема ролі авторитету, страху, матеріальної залежності та лояльності у підтриманні підпорядкованості учасників організаторові. Доведено, що аналіз цих факторів має важливе значення для встановлення фактичної ієрархії у злочинній групі та виявлення реального центру прийняття рішень. Особливу увагу приділено ролі психологічних знань у процесі планування та реалізації тактичної операції «Викриття організатора». Обґрунтовано значення психологічного аналізу поведінки учасників злочинної групи, їх реакцій у кризових ситуаціях, характеру комунікації між співучасниками та особливостей мотивації для формування ефективної слідчої тактики Показано можливості використання внутрішньогрупових суперечностей, диференційованого психологічного підходу до різних категорій учасників, а також поетапного пред’явлення доказової інформації для руйнування психологічної стійкості злочинної групи та встановлення організаторської ролі конкретної особи. Зроблено висновок, що комплексне врахування психологічних аспектів функціонування організованих злочинних формувань суттєво підвищує ефективність криміналістичного забезпечення розслідування незаконного обігу боєприпасів, сприяє встановленню реальної ролі учасників злочинної діяльності та забезпечує результативну реалізацію тактичних операцій, спрямованих на викриття організаторів.
МІЖНАРОДНІ СТАНДАРТИ ПРОФЕСІЙНОЇ ЕТИКИ У ПРАВОЗАХИСНІЙ ДІЯЛЬНОСТІ
Міжнародні стандарти професійної етики набувають особливої значимості. Впровадження їх у національну правову систему України – визначальний етап. Це дозволило втілювати загальновизнані демократичні цінності безпосередньо у нормативну сферу, що регулює діяльність правозахисних органів. Морально–професійні цінності міжнародної спільноти, закріплені у відповідних нормативно-правових актах та кодексах доброчесності, деталізують моральні вимоги; встановлюють стандарти професійної комунікації; визначають допустимість втручання у приватність. Зокрема, закріплюють обов’язок поваги до людської гідності; недопущення дискримінації, будь-яких форм жорстокого чи принизливого поводження. Важилем усвідомлення аспектів міжнародних стандартів професійної етики у правозахисній діяльності, є бачення специфіки в умовах певної ситуативності. Тут має передувати логіка мислення, доцільність. Тож нормативна база не тільки увібрала міжнародний досвід, а й створила дієві механізми контролю за дотриманням етичних стандартів. У науковій cфері простежується, що міжнародні стандарти професійної етики правозахисників не відчуджені, оскільки ґрунтуються саме на моральних засадах, що слугують впродовж історичного розвитку цивілізації людей. Міжнародні етичні стандарти правозахисної діяльності закріплені у системі універсальних і регіональних міжнародно-правових актів, що ухвалені ООН, Радою Європи та іншими міжнародними інституціями. Вони визначають нормативи і особливості професійної поведінки представників правозахисних органів. Відтак, аспекти міжнародних стандартів професійної етики у правозахисній діяльності – це підґрунтя функціонування безпеки в умовах демократичної правової держави. Вони фундаментуються на правових, моральних, гуманістичних засадах, що визначають службову поведінку представників правозахисних органів. Примітно правозахисна діяльність популяризується у державному регулюванні. Міжнародні стандарти професійної етики формують спільний простір у межах професійної поведінки правозахисників. Теоретичні положення та висновки вчених стали опорою для розвитку етичних знань у правозахисній сфері.
РОЛЬ ЕКСПЕРТА В ЕПІСТЕМОЛОГІЇ ДОКАЗУВАННЯ
У статті здійснено комплексний аналіз ролі експерта у процесі криміналістичного доказування з точки зору епістемологічної парадигми, акцентуючи увагу на його статусі як автономного суб’єкта пізнавальної діяльності, здатного інтегрувати спеціалізовані наукові знання в загальну систему доказів. Висвітлено подвійний характер експертного пізнання, який проявляється у поєднанні формалізованих об’єктивних методів дослідження, стандартизованих процедур та інструментальних вимірювань із необхідністю інтерпретаційної діяльності, що забезпечує належну концептуалізацію фактів, критичну оцінку даних і формування науково обґрунтованих висновків. Проаналізовано межі компетентності експерта та стандарти її забезпечення, включно з дотриманням предметної сфери, методологічних рамок, формальних процедур, а також нормативних і професійних вимог, що гарантують достовірність і перевірюваність експертних висновків. Окрему увагу приділено проблемам суб’єктивності, що виникають під впливом професійного досвіду, когнітивних та інтерпретаційних моделей, контекстуальних чинників і методологічних обмежень застосовуваних методик, а також способам їх нейтралізації через стандартизацію процедур, застосування контролю якості та практику «сліпої» експертизи. Особливо підкреслено автономність експерта, як ключову умову формування об’єктивного спеціального знання, здатного підтверджувати, уточнювати або коригувати слідчі версії та аналізувати матеріальні, цифрові й біологічні докази. Висвітлено його роль як інтелектуального посередника між емпіричною інформацією та реконструкцією кримінальної події, а також взаємодію з іншими доказами. Наголошено на необхідності системного, критичного та методологічно дисциплінованого підходу до оцінки експертних висновків для забезпечення їх достовірності, об’єктивності та практичної значущості.
ПСИХОЛОГО-ГНОСЕОЛОГІЧНА АРХІТЕКТУРА ЕКСПЕРТНИХ ПОМИЛОК: СИСТЕМНО-ДІЯЛЬНІСНИЙ ПІДХІД
У статті запропоновано класифікацію експертних помилок, розроблену в межах системно-діяльнісного підходу. Автори відходять від трактування помилки як наслідку некомпетентності, розглядаючи її як закономірний збій у складній антропотехнічній системі «експерт – технологія – середовище». Обґрунтовано сім базових тез, що розкривають нейрофізіологічні та когнітивні механізми викривлення експертного судження: від перцептивної готовності та «амигдалярного викрадення» до цифрової парейдолії та помилок категоричності. Доведено, що ефективна превенція помилок можлива лише через об’єктивізацію психофізіологічного стану суб’єкта та алгоритмізацію його діяльності.
СИСТЕМА ТА ФОРМИ ВИКОРИСТАННЯ СПЕЦІАЛЬНИХ ЗНАНЬ ПІД ЧАС РОЗСЛІДУВАННЯ ДОВЕДЕННЯ ДО САМОГУБСТВА
У статті здійснено комплексний науковий аналіз системи та форм використання спеціальних знань під час розслідування доведення до самогубства як одного з найбільш складних для доказування кримінальних правопорушень проти життя та здоров’я особи. Обґрунтовано, що специфіка механізму вчинення цього злочину пов’язана з тривалим психологічним впливом на потерпілу особу, що може проявлятися у формі систематичного приниження, психологічного переслідування, шантажу, погроз або інших форм морального тиску. Такі обставини зумовлюють необхідність комплексного дослідження не лише матеріальних слідів події, але й психічного стану потерпілої особи, характеру її взаємовідносин із оточенням, особливостей комунікації та соціального середовища. У цьому контексті використання спеціальних знань виступає одним із ключових інструментів забезпечення повного, всебічного та об’єктивного розслідування. У статті розкрито сутність спеціальних знань у кримінальному провадженні та визначено їх значення для встановлення обставин доведення до самогубства. Проаналізовано систему використання спеціальних знань, що охоплює діяльність судових експертів, спеціалістів та інших фахівців, які залучаються до проведення експертних досліджень, участі у слідчих діях та надання консультативної допомоги органам досудового розслідування. Окрему увагу приділено ролі судово-медичних, судово-психологічних, судово-психіатричних, лінгвістичних та комп’ютерно-технічних досліджень у встановленні причинно-наслідкового зв’язку між протиправною поведінкою винної особи та формуванням суїцидальної поведінки потерпілого. Обґрунтовано, що ефективне використання спеціальних знань передбачає їх системне поєднання у межах комплексних експертних досліджень та тісну взаємодію між слідчими, оперативними підрозділами та експертними установами. Зроблено висновок, що використання спеціальних знань у розслідуванні доведення до самогубства має комплексний характер і включає як процесуальні, так і непроцесуальні форми їх застосування. Підкреслено, що інтеграція результатів спеціальних досліджень у процес доказування сприяє більш повному встановленню обставин кримінального правопорушення, виявленню механізму психологічного впливу на потерпілу особу та формуванню належної доказової бази для притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності. Визначено, що подальший розвиток криміналістичної науки потребує удосконалення методичних підходів до використання спеціальних знань у розслідуванні таких злочинів, зокрема з урахуванням сучасних форм цифрової комунікації та розвитку інформаційних технологій.
РЕКОНСТРУКЦІЯ ПСИХОЛОГІЧНОГО СТАНУ ПОТЕРПІЛОГО ЯК ЕЛЕМЕНТ МОДЕЛЮВАННЯ ВБИВСТВ, ЗАМАСКОВАНИХ ПІД САМОГУБСТВО
У статті досліджується реконструкція психологічного стану потерпілого як один із важливих елементів криміналістичного моделювання вбивств, замаскованих під самогубство. Актуальність теми зумовлюється тим, що інсценування самогубства є поширеним способом приховування насильницьких злочинів проти життя, що створює суттєві труднощі для органів досудового розслідування під час встановлення реального механізму події. У таких кримінальних провадженнях зовнішні ознаки місця події можуть формувати хибне уявлення про добровільний характер смерті, що потребує використання комплексних криміналістичних підходів до дослідження обставин події. Одним із важливих напрямів такого дослідження є встановлення психоемоційного стану потерпілого, його життєвої ситуації, особистісних характеристик, поведінкових проявів та соціальних зв’язків у період, що передував настанню смерті. У роботі обґрунтовується, що реконструкція психологічного стану потерпілого дозволяє встановити відповідність або невідповідність версії самогубства реальним особистісним і поведінковим характеристикам особи. Досліджено основні джерела інформації, що використовуються для такого відтворення, зокрема показання осіб із найближчого оточення потерпілого, матеріали особистого листування, цифрові комунікації, записи у соціальних мережах, результати судово-психологічних і судово-психіатричних досліджень, а також інші дані, які дозволяють встановити динаміку психоемоційного стану особи напередодні смерті. Особлива увага приділяється аналізу поведінкових змін, наявності або відсутності суїцидальних тенденцій, характеру соціальних контактів, життєвих планів та можливих психотравмуючих факторів. Обґрунтовується значення комплексного підходу до реконструкції психологічного стану потерпілого, що передбачає поєднання криміналістичних, психологічних, судово-медичних та цифрових методів дослідження. Показано, що встановлення внутрішньої логіки поведінки потерпілого у період, що передував смерті, дозволяє більш об’єктивно оцінити обставини події, перевірити версію самогубства, виявити можливі ознаки інсценування та сформувати обґрунтовані слідчі версії. Наголошується, що реконструкція психологічного стану повинна розглядатися як складова криміналістичного моделювання події злочину та інтегруватися у загальну систему доказування поряд із дослідженням матеріальної обстановки місця події, слідової картини та механізму спричинення тілесних ушкоджень. Зроблено висновок, що використання реконструкції психологічного стану потерпілого у процесі розслідування сприяє більш повному встановленню обставин підозрілих випадків смерті, підвищує ефективність викриття інсценувань самогубства та розширює можливості криміналістичного аналізу у провадженнях про злочини проти життя.
СУДОВИЙ КОНТРОЛЬ ЗА ПОСТАНОВАМИ ОРГАНІВ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ: АНАЛІЗ ПРАКТИКИ СКАСУВАННЯ ПОСТАНОВ ЯК ІНДИКАТОР ЯКОСТІ АДМІНІСТРАТИВНОГО ПРОВАДЖЕННЯ
У статті досліджується судовий контроль за постановами органів Національної поліції у справах про адміністративні правопорушення та аналізується практика їх скасування судами як можливий індикатор якості адміністративного провадження. Метою є з’ясування того, наскільки частка скасованих постанов відображає рівень законності, обґрунтованості рішень, належності доказової бази та дотримання процесуальних гарантій. Методологічну основу становлять формально-юридичний, порівняльно-правовий, статистичний та логіко-структурний методи. На підставі практики адміністративних судів та відкритих статистичних даних щодо частки скасованих постанов патрульної поліції в окремих регіонах України окреслено типові підстави їх скасування: неповне з’ясування обставин справи, недостатність або недопустимість доказів, порушення процедурних вимог, неправильна кваліфікація правопорушення. Обґрунтовується, що за умови врахування активності оскарження, специфіки правопорушень та регіонального контексту показник частки скасованих постанов може розглядатися як кількісний індикатор якості адміністративного провадження і один з критеріїв оцінки діяльності підрозділів поліції. З урахуванням положень КУпАП, КАС України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ окреслено стандарти належного адміністративного провадження і ефективного судового контролю. Сформульовано пропозиції щодо удосконалення адміністративно-юрисдикційної діяльності Національної поліції: посилення підготовки працівників, внутрішній моніторинг причин скасування постанов, запровадження якісних критеріїв оцінювання, оновлення процесуальних приписів КУпАП та використання європейського досвіду внутрішнього перегляду рішень. Зроблено висновок, що конструктивне сприйняття результатів судового контролю і системна робота над помилками здатні зменшити частку безпідставних притягнень до адміністративної відповідальності та підвищити довіру до Національної поліції.
РОЗРОБКА КРИТЕРІЇВ ТОВАРОЗНАВЧОЇ ОЦІНКИ ЯКОСТІ ЖИРІВ, ОТРИМАНИХ МЕТОДОМ ХОЛОДНОГО ПРЕСУВАННЯ (COLD PRESSED)
У статті розглянуто актуальність розробки науково обґрунтованих критеріїв товарознавчої оцінки якості рослинних олій, отриманих методом холодного пресування (Cold Pressed), та їх відмінностей від рафінованих аналогів. Проаналізовано технологічні особливості виробництва олій холодного пресування та рафінації, а також їхній вплив на хімічний склад та харчову цінність. Визначено ключові органолептичні та фізико-хімічні показники, а також вміст біологічно активних речовин (вітаміну Е, каротиноїдів, фосфоліпідів, фітостеролів), що є маркерами автентичності олій холодного пресування. Запропоновано комплексний підхід до товарознавчої експертизи, що включає застосування сучасних інструментальних методів (хроматографія, спектроскопія) для ідентифікації фальсифікації та виявлення слідів органічних розчинників. Надано рекомендації щодо вдосконалення нормативної бази, пакування, умов зберігання та посилення державного контролю для забезпечення якості та захисту прав споживачів на ринку харчових жирів.
СУДОВИЙ КОНТРОЛЬ ЯК ГАРАНТІЯ ПРАВ ЛЮДИНИ НА СТАДІЇ ДОСУДОВОГО РОЗСЛІДУВАННЯ
У статті досліджено судовий контроль як один із ключових механізмів забезпечення прав і свобод людини на стадії досудового розслідування. Обґрунтовано, що в умовах застосування заходів процесуального примусу судовий контроль спрямований на перевірку законності, обґрунтованості та необхідності втручання у права особи. Встановлено, що діяльність слідчого судді має не лише дозвільний, а й змістовно-оціночний характер та передбачає перевірку наявності достатніх правових підстав, належності та допустимості доказів, дотримання процесуальної форми і відповідності втручання принципу пропорційності. При цьому важливе значення має оцінка достатності обґрунтування клопотань сторони обвинувачення та повноти поданих матеріалів, що підтверджують необхідність застосування відповідного заходу. Розкрито гарантійну сутність повноважень слідчого судді та їх значення у забезпеченні дотримання прав особи під час прийняття процесуальних рішень. Визначено основні форми судового контролю, зокрема попередній, подальший та правозахисний контроль. Особливу увагу приділено попередньому судовому контролю як процедурі, що передує застосуванню заходів процесуального примусу та забезпечує перевірку їх обґрунтованості до фактичного обмеження прав і свобод. Додатково підкреслено, що така перевірка охоплює не лише формальні підстави, а й змістовну оцінку співмірності втручання із поставленою процесуальною метою. Окремо акцентовано, що судовий контроль здійснюється незалежно від процесуального керівництва прокурора та має самостійне значення як форма зовнішньої перевірки рішень, дій і бездіяльності сторони обвинувачення. Зроблено висновок, що ефективність судового контролю визначається здатністю слідчого судді здійснювати повну, об’єктивну та мотивовану перевірку підстав застосування заходів процесуального примусу, оцінювати можливість застосування альтернативних заходів і забезпечувати поновлення порушених прав. Доведено, що судовий контроль сприяє формуванню практики належного застосування кримінального процесуального законодавства України.
ДО ПИТАННЯ НАУКОВОЇ АТРИБУЦІЇЇ РОЗПИСНИХ ПАННО КАХЕЛЬНО-МАЙОЛІКОВОГО ЗАВОДУ БРОНІСЛАВА ЛІСОВСЬКОГО В КОНТЕКСТІ «РОЗРОБКИ МЕТОДИКИ ПРОВЕДЕННЯ СУДОВОЇ МИСТЕЦТВОЗНАВЧОЇ ЕКСПЕРТИЗИ АНТИКВАРНИХ ТЕРАКОТОВИХ, КАХЕЛЬНИХ, ФАЯНСОВИХ, МАЙОЛІКОВИХ ПЕЧЕЙ ТА КАМІНІВ ЩО
Статтю присвячено мистецтвознавчому аналізу та критиці державного висновку країни-агресора, наданого для підтвердження автентичності кахельного розписного панно (медальону), який було виготовлено на кахельно-майоліковому заводі Б.Я. Лісовського у м. Вітебськ. Продукція даного підприємства, зразки якої нині, згідно чинного українського законодавства є такими, які за своїми якостями та характеристиками відносно віку, рідкісності, високого художнього рівня належать до таких, що відносяться до культурних цінностей. У низці інших виробників продукція згаданого підприємства вивчаються в рамках НДР, що виконується співробітниками Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз «Розробка методики проведення мистецтвознавчої експертизи антикварних теракотових, кахельних, фаянсових, майолікових печей та камінів щодо приналежності їх до культурних цінностей, які мають історичне, художнє, етнографічне та наукове значення». На прикладі розглянутих розписних кахельних панно, у цілому матеріали статті не тільки ознайомлюють із деякими прикладами високо художніх творів майстрів-керамістів кінця XIX початку XX ст., які трапляються на теренах сучасних країн Балтії, Польщі, Білорусі, Росії, Грузії, Азербайджану, а також й України, є прикладом того, як легко можна експертові заплутатися і надати хибний висновок відносно точної атрибуції того чи іншого твору. Ретельне вивчення наданих на дослідження творів є запорукою надання однозначного висновку, який за сучасними вимогами повинен носити риси всеохоплюючого наукового дослідження, яке може дати неочікувані результати, які можуть бути корисними для розвитку сучасної мистецтвознавчої думки.
ОСОБЛИВОСТІ АЛГОРИТМУ ПРОВЕДЕННЯ ОГЛЯДУ УПОВНОВАЖЕНИМИ ПРАЦІВНИКАМИ КРИМІНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В МЕЖАХ КРИМІНАЛЬНОГО ПРОВАДЖЕННЯ ЗА ФАКТОМ ВЧИНЕННЯ УМИСНИХ ВБИВСТВ
Стаття присвячена дослідженню теоретичних та прикладних аспектів алгоритмізації діяльності уповноважених працівників кримінальної поліції під час проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальних провадженнях за фактом учинення умисних вбивств. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю модернізації методичного інструментарію розслідування тяжких злочинів проти особи в умовах цифровізації суспільства та динамічної трансформації злочинності. Обґрунтовано, що впровадження криміналістичних алгоритмів дозволяє мінімізувати суб’єктивні помилки, оптимізувати часові витрати та забезпечити тактичну перевагу над представниками криміналітету в умовах інформаційного дефіциту. У роботі розглянуто сутність криміналістичної алгоритмізації як складного інформаційно-пошукового процесу, спрямованого на вирішення стратегічних завдань розслідування. Визначено, що алгоритмічний підхід забезпечує системність та плановість діяльності не лише слідчого, а й оперативних працівників, які здійснюють оперативно-розшукове забезпечення кримінального провадження. Особливу увагу приділено гносеологічним основам та правовій регламентації залучення підрозділів кримінальної поліції до проведення невідкладних заходів. Центральне місце у статті займає аналіз огляду місця події як найбільш інформативної слідчої (розшукової) дії при розслідуванні вбивств. На основі системного підходу сформульовано та деталізовано комплекс із п’ятнадцяти тактичних завдань огляду, серед яких: встановлення механізму та часу настання смерті, виявлення матеріальних і цифрових слідів, ідентифікація особи потерпілого та злочинця, а також розпізнавання ознак інсценування (негативних обставин). Доведено, що правильне розуміння категорій «місце події» та «місце злочину» безпосередньо впливає на повноту збирання доказової інформації. У статті запропоновано авторський алгоритм дій працівників кримінальної поліції, що реалізується на підставі доручень слідчого або в межах ініціативної діяльності. Окреслено перелік пріоритетних заходів, зокрема: проведення оперативних опитувань, перевірка шляхів відходу злочинця, робота з технічними засобами фіксації (відеоспостереженням), аналіз оперативно-розшукових обліків та відпрацювання версій щодо мотивів вбивства. Зроблено висновок, що використання науково обґрунтованих алгоритмів проведення слідчих (розшукових) дій суттєво підвищує ефективність взаємодії слідчого та оперативних підрозділів. Це сприяє не лише швидкому розкриттю умисних вбивств «по гарячих слідах», а й формуванню надійної доказової бази, що відповідає критеріям допустимості у судовому розгляді.